Parijs, 1830
Vänta! Vänta. Om jag nu måste dö...
så vill jag veta. Jag vill se ditt ansikte.
Vidocq är död!
Vidocq förråd av kärlek
Vidocq som fånge
på flykt
han försöker andra vägar
fången blir fängelse chef
Vidocq och den nya polisen
han får utmärkelser
tack för ingenting ordningsmannen sparkar Vidocq
Vidocq startar egen polisstyrka
Vidocq och Nimier Underrättelsetjänst
Skitstövel!
Vad är det? Vad vill ni?
God dag. Etienne Boisset. Journalist.
Inget drägg här tack.
Jag är inte bara journalist.
Jag skriver om Vidocq. Jag för hans officiella biografi.
Vad är det som är så roligt?
Han behöver inte någon som för memoarer. Om någon skulle skriva något...
skulle det vara jag. Jag är Nimier, hans partner.
Begriper du?
Lugna ned dig lite, jag har något att visa dig. Se här.
Vidocq skrev till mig.
Han väntar mig. Jag lovar dig. Han skulle granska det.
Se.
Känner du inte till det? Vidocq är död.
Ja, precis. -Vaddå, precis?
Vad vill du? -Avsluta min bok.
Jag måste finna mördaren.
Vidocq's mördare. Arma stackare.
Jag måste finna mördaren.
Då blir det något mer än bara en biografi. Då blir det hämnd. Hans hämnd.
Försvinn.
Gå iväg! Så kan jag förlåta dig. -Hjälp mig. Berätta vad du vet.
Ni höll på med en utredning? Bägge två?
Gör du ingenting? -Den som dödade honom, är så gott som död!
Jag kan hjälpa dig.
Berätta vad som hände. Så kommer det att klarna.
Berätta hur det började.
Det började för en vecka sedan, med två rika knösar.
Belmont och Veraldi.
Det är nonsens. Det är inte för att de blev träffade av blixten...
En man död av blixten är en olyckshändelse.
Två män dödade av blixiten är en komplott.
Speciellt om de två männen är Belmont och Veraldi. -Vilka är det?
Belmont var den mest beryktade vapenfabrikören i hela Frankrike.
Veraldi var kemist.
Han gjorde till och med sprängämnen.
Vad är det med det då?
Det är en tung strid för vår armé.
Vi får inte visa några svagheter. Speciellt inte nu.
Vad är du rädd för? Ett anfall från Pruisen?
Dom kommer sätta dig på tronen.
Jag är rädd för en attack från insidan.
Reformationerna är inte speciellt populära.
Inte speciellt. -Paris är fullt av konspiration.
Orleanister, bonapartister, republikaner.
Jag är inte ens säker själv.
Jag är inte intresserad av politik.
Mina mannar är fullt upptagna.
Det där med blixtarna, har gått för långt. Du måste utreda saken.
Du sparkade mig. Minns du inte det?
Nej, det är inte möjligt. För mycket arbete.
Begriper du ingenting? Monarkin är hotad.
Jag förväntar mig en ny attack med nästa blixt.
Betala. Så skall jag överväga saken.
Har du ingen moral i kroppen?
Du döljer dina talanger.
Vems fel är det?
Glöm det inte.
Du har fram tills nästa blixt på dig.
Napoleon lät smälta ned alla klockor och gjorde kanoner av dem.
Det fanns aldrig tillräckligt.
Verkstäderna sattes upp i kyrkorna. Och vi med dem.
Detta är ett bra ställe. Nära till Herren.
Ja, men inte länge till. -Varför?
Vilken fråga. Bara Belmont kände till mysterierna med irrigation.
Känner du till något om hans död?
Det är de livets stora teater.
Belmont hade framgång tack vare elden. Han dog även vid den.
Din chef gick aldrig någonstans utan sina livvakter.
Det var inte bara spöken han fruktade, eller hur? -Ja, han var rädd under en lång tid.
Höll han på med konstiga affärer?
En mer rättvis person än han finns inte.
Han hade sina svagheter, bourgeois...
men han förtjänar en skål i hans ära.
Vilka svagheter? -Tja, jag skall berätta.
Belmont...
var intresserad av en enda sak: sig själv.
Vad menar du? -Han var som en konstnär, kan man säga.
Men hans målningar, var av sig själv.
Var han gift? -Ja. Med sin navel.
Vad hände? -Inget utöver det vanliga.
En brinnande tiggare. Vi gör krut.
Våra kläder är fulla av det.
Vänta. När blixten slog ned i Belmont...
började han brinna som en fackla.
Det kanske fanns krut på hans rock.
Kom igen.
Rockarna borstas noggrannt av pigorna.
Det skulle vara otroligt slarvigt i sådana fall.
Glöm inte mig i listan över misstänkta.
En kanon som exploderade, i Austerlitz.
En mindre tekniskt misstag.
Tackar, herr Belmont.
En underbar kvinna...
Skynda på. Tänk på att nästa blixt kan komma när som helst. Kom igen!
Det kommer att gå fort.
Belmont's kläder?
Din lilla afrikanskan tar hand om dem. Gandin.
Var är Gandin? -Han stryker kläder.
Jag ropar på honom.
Gandin!
Är du Gandin? -Jag har inte gjort något.
Är du han eller inte?
Strök du Belmont's kläder samma dag som han dog?
Jag gjorde inget fel. -Gjorde du eller gjorde du inte?
Jag är oskyldig. -Gjorde du eller gjorde du inte?
Jag skall stryka käften på dig!
Lägg av med det där för fan!
Ursäkta. Det är rosén som gör mig sådan.
Strök du hans rock? -Nej.
Varför inte? -Dom sade till mig att inte göra det.
Vilka då? Vilka? -Jag såg en centrifugerings maskin.
Nej! Jag fick ett brev...
Så du kan läsa? -Nej, nej.
Belmont och Veraldi's kläder skulle inte längre tvättas.
Vad kom brevet ifrån? -Ingen aning. Det fanns pengar i det med.
Dom blev grillade. -Det kunde ju inte jag veta.
Ditt arsel! -Jag svär.
Jag hade inget val.
Varför? -Brevet. Det var en order.
En order från djävulen självt.
Nonsens! -Jag svär. Jag svär.
Det var skrivet i blod.
Enligt mig så kan blixten riktas avsiktligt mot ett offer.
För att fånga blixten behövs ett blixtskydd...
och för att kunna skicka energin måste den kunna riktas.
Man måste även, och det är detta som får mig att fundera...
ha ett metalliskt material fastsatt på målet.
Så där.
Skydda ögona.
Lätt. -Metallen, allt är där.
Den kosmetiska elden som träffar allt på djupet inom en sekund.
Men det finns ingen eld.
Ett blixtoffer kan inte börja brinna.
Somliga klarar sig till och med oskadda.
Blixten var bara en gnista.
Det får mig att tänka på fängelse och stenväggar.
Glöm det där. -Visst.
Vad letar du efter?
Dom hade lurats.
Dom var noggrannt förberedda.
Och vad mer? -Vad mer?
Om det var någon slags bomber, så måste det även funnits en stubin.
Fanns det något i hatten?
I hatten, vad fanns i den?
Ett hårspänne. -Ett vad?
En gyllene hårspänne. Ett kvinnosmycke.
Det drar åt sig blixten. -Vad var det för slags hårspänne?
Ett Kinesisk hårspänne.
En djävul med aphuvud. -En djävul...
Och vad gjorde du då?
Jag? Inget.
Vidocq fortsatte med det ensam.
Varför? -Jag vet inte.
Kanske var det för det där med strykjärnet. Det blev för känsligt.
Vad gjorde han sedan?
Ge mig ett spår. -Jag skulle hittat honom.
Jag kunde ha undvikit det. Förbannat.
Jag hade honom...
Bra. Jag kommer tillbaks.
Vi kommer ingen vart, herrn.
Dom såg Vidocq komma. Dom vet inte varför.
Och brunnen? Varför gick han precis dit?
Ingen vet.
Fortsätt med utredningen. De döljer något.
Vem informerade tidningen?
Det vill få reda på.
Förbannat, Tauzet, måset vi göra åtlöje av oss själva?
Jag har inte sett liket ännu.
Liket?
Vidocq's lik.
Vad tror du egentligen? Att jag aldrig sett ett lik förut?
Kan jag få prata med dig? -Inte nu.
Jag förstår.
Har du tid att prata om Vidocq?
Ingen tid för Louis Belmont eller Simon Veraldi?
Du är den enda här i Paris som har ett sådant smycke.
Jag vet inte vad du pratar om.
Du dödade Belmont och Veraldi. Jag har bevis.
Du är blixtmördaren!
Okej. Jag är blixtmördaren. Vem är du?
Jag är Etienne Boisset. En journalist.
Jag utreder Vidocq's död.
Du är inte Asiatisk. -Du är en väldigt klarsynt journalist.
Och pratsam.
Smycket mot min historia. -Varför?
Jag berättar vad jag vet och du ger tillbaks smycket.
Okej? -Nej, det är bevismaterial.
Dom anklagar dig för mordet.
Ser jag ut som ett monster kanske?
Jag lyssnar.
François, du känner mig.
Du kan inte anklaga mig för att...
Var det inte du som satte dem i hatten?
Preah, förbannat. Vad hände med dig?
Jag kan inte skydda dig mycket längre. Jag skyfflade min medarbetare åt sidan, men...
Två veckor sedan tog jag emot ett brev med pengar.
Jag var tvungen att sätta smycket i Belmont's hatt och sedan i Veraldi's.
Jag gjorde som de bad mig. Jag vet inte vem det var som betalade.
Och du undrade aldrig varför?
Jag trodde att folk skojade med dem.
Varför inte? De var ju rika klienter.
Och breven var inte hotande?
Hotande? -Var de skrivna i blod?
Nej.
Dom var parfymerade. Elegant skrivna.
Jag trodde till och med att de var en kvinna.
Har du kvar dem? -Kvar vad?
Preah, vem är näst på listan?
Vem säger att det fortfarande finns ett smycke?
Himmelen.
Berätta vem som är nästa.
Ernest Laffite, direktören på De Invalidas Hotell.
Vänta. Jag följer med dig.
Vad gör du? -Låt mig vara.
Jag jobbar åt prefekten.
I sin ordning. Vad gjorde du uppe på taket? -Inget.
Jag tyckte mig se en skugga. Jag tar hem henne. Hon mår inte bra.
Här.
De två andra? -Mitt personliga arkiv.
Det handlar inte om något politisk komplott.
Belmont och Veraldi, det kan jag tänka mig, men inte Laffite.
Att dom är vapenfabrikörer, är bara en slump.
De dog av samma anledning. Hämnd.
En hämd. Välplanerad.
Och spelet med blixtarna...
verkar vara som en slags himmelsk rättfärdelse.
Men du såg ju även mördaren. Och duvorna.
Såg du hur han försvann i sin mantel? -Ett trolleri trick.
Trolleri, lägg av.
Och masken? -Även det ganska passande vid en hämnd.
Det tror jag inte på. -En spegel.
Nästan som om männen skulle få se sig själva. -Struntprat.
Jag kände dem väl. De kanske var lite konstiga, men också harmlösa.
Konstiga? Vad menar du med det?
Är det allt du gjorde med dem? -De rörde aldrig vid mig.
Vad? Menar du att de tyckte om andra män?
Dom älskade sitt utseende, sina kroppar...
sina egna ansikten. Dom älskade sig själva.
Är de anledningen till att de dog?
Ingen aning. Det är vad Vidocq trodde. Han trodde att det var något mer med det hela.
Att de visste för mycket.
Säkert. Snobbar som klädde ut sig. Blixtarna.
En spegelmask. Det kunde varit enklare.
Vart tog han vägen? Vidocq.
Vet inte. Men jag vet att han dog på grund av mig.
Nej, han dog på grund av utredningen.
Nej. Han jobbade ensam. Med att skydda mig.
Därför är han död.
Hade du känt honom länge?
Herr polis officer, vi skall se hur bra du är.
Hitta öppningen i min dress.
Hemligheten med Khmer-dansare.
Den görs direkt på kroppen. Utan knappar eller nålar.
Vad för sorts...
Hur var eran relation? -Professionell.
Vi hade ett professionellt förhållande.
Bra. Så där ja.
Är det här ett skämt?
I morgon vid samma tid.
Vi undrar var ni kommer ifrån.
-Från Santer. Aldrig hört talas om det. -En liten by vid Provence.
Har du träffat Vidocq någon gång? -Nej, bara skrivit till honom.
Han gick med på att gå igenom delar av sin biografi.
Biografi? -Mer än bara det.
En riktig bok. En omfattande bok om Vidocq.
Jag måste hitta mördaren, för att avsluta sista kapitlet.
Så jag kan ta hämnd för Vidocq.
Beundrar du honom? -Jag vet allt om honom.
Hur han rymde. Hur han gick med polisstyrkan.
Hur han kom åt hundratals brottslingar. -Han var ingen ängel precis.
Försök inte att svartmåla honom.
Han tjallade på sina vänner för att kunna bli polis.
Det vet alla. Det finns med i min bok.
Vidocq ville fånga gangsters, till vilket pris som helst.
Han tänkte annorlunda. Han kände sig skydlig. Det gav honom styrka.
Det ledde honom till denna utredningen.
Han var övertygad om att alla hade något att dölja.
Det är därför se de där tre männen dog.
Du berättade inte allt. Vart gick han efter hotellet?
Glöm det. Du klarar inte att hantera detta. -Berätta vad du vet!
Han trodde att de var perversa. Han ville följa det spåret.
Han ville finna brottsplatsen.
Utan tvivel. -Var?
Området kring fängelset.
Tackar, Preah. Tackar.
Hur går det med vår utredning? -En person saknas, herrn.
Glasblåsar chefen. Han verkar ha försvunnit.
Han gömmer sig. Och de andra täcker för honom.
Jag visste det.
Han såg något, och försöker gömma sig.
Han är dödsdömd.
Vad är det? -Inget. Inget.
Hitta honom innan gryningen. -Oroa dig inte.
Oroa mig inte? Belmont, Veraldi och Laffite är döda.
Och Vidocq, vår bästa utredare, också.
Den bästa. Och du säger åt mig att inte oroa mig?
Min herre... -Nog om detta!
Paris står på kanten till en revolution.
Fabrikerna vid Belmont står stilla. Ingen tillverkar vapen längre.
Om de nu är politiska mördare, varför då mörda Laffite, en doktor?
Det var en del av deras plan. En djävulsk plan.
Bevaka området kring fängelset. Vid minsta tecken, ingrip.
Och gå tillbaka till fabriken.
Fråga ut arbetarna en gång till.
Jag är övertygad om att vi kan finna något. Raska på! Jag följer också med.
Minister Polignac är här. Jag måste stanna.
Raska på!
Intresserad av mekanik?
Sylvia, husmor här.
Vad behagar min herre?
Zanzibar's eldar?
Guérande's salt?
Öknens vindar?
Nej, ursäkta, men jag vill inte ha någon flicka.
Jag undersöker Vidocq's död.
Den Heliga Maria.
Må han vila i frid. -Du kände honom, inte sant?
Han var mer än bara kund. En vän. -Jag vill veta vem som dödade honom.
Vem vill inte det? -Jag vill komma till botten med detta.
Det är helvetet det. -Helvetet.
Tre män intresserade honom. -Belmont, Laffite och Veraldi.
Klienter till dig? -Nej.
Huset hade inte det artiklar som de var intresserade av.
Artiklar som var mycket sällsynta.
Artiklar? Vilka?
Oskulder. Unga oskulder.
Rena varelser, som de kallade dem.
För att göra vad med?
Vad tror du?
Jag tror dig inte. -De svinen gick till de fattiga.
De köpte deras barn. De är knappast saknade här.
Jag tror dig inte. -Du uttråkar mig.
Gå till Furet, tidningen. Två kvarter framåt.
Fråga efter Froissard. Han känner till allt om detta.
Furet. Froissard. Journalist.
Förstått? -Ja. Tackar.
15:e april 1830. Vittnet till Perrine Dorin.
Vittnet till Simone Ménand.
Vittnet till Etienne Valmont.
3:e Maj 1830. 24:e Juni 1830.
Området kring fängelset.
Vad gör du här?
Svara. Vad gör du här? -En utredning.
En utredning? Om vad då?
Vidocq's död.
Du? -Jag för hans biografi.
Jag är hans officiella biografiker.
Försvinn, din dummer. Du är allt dummare än dum.
Tror du att du är så stark?
Sanningen stinker. Vad kan jag göra?
Varför varnar du inte polisen? -Jag väntar på rätt ögonblick.
Jag känner till allihopa bakom detta.
Han som inspirerade de tre perversa männen.
Är du förvånad?
Vidocq's död överraskade mig. Annars skulle det arrangerats.
Vidocq och jag var på samma spår.
Vilket spår? -Fabriken.
Glasblåseriet? -Ja.
Och kopplingen med blixtarna?
Morden? Och oskulderna? -Yrkeshemligheter.
Jag gick dit när han dog.
Därför var jag först med att publicera det.
Froissard, den snabbaste författaren i Paris.
Är du tokig? Det här är ingen tävling. Det handlar om mord.
Är allt som det skall?
Ja, jag ger lite råd till en nykomling.
Det är inte rätt tillfälle.
Vi behöver dig. Kom igen.
Det är okej. Jag kommer.
Jag vet varför du inte varnade polisen.
Du hade inget konkret. -Fakta.
Lite här och där. -Jag har vittnen.
Fyllon. Alkoholister.
Jag har ett förstaklassens vitte. -Vem?
Mig själv.
Jag skulle blivit munk, men en orgie förbereddes.
Jag tror dig inte. -Fråga Marine Laffite.
Marine Lafitte? -Doktorns fru.
Var kan jag finna henne?
Leta inte. Hon kan inte prata längre.
Är hon död? -Nästan.
Opium, min pojke. Opium.
Helt uttorkad.
Sedan hennes makes död, har hon inte tagit sig ut ur huset.
Leta inte. Du kan inte hantera det.
Är du med i någon slags konspiration?
Och? -Inget.
Fabriken gav inget? -Nej. De visste inget.
Eller så är de väldigt rädda.
Jag har pratat med Polignac.
Charles X avskaffar tryckfriheten, och dess representanter.
Förbannat. -Precis.
Vad har vi att förvänta?
Revolution.
Medborgarna kommer att gå ut på gatorna och vi blir tvungna att låsa in oss någonstans...
i våra egna grottor och vänta på förstärkning.
Låt dem vara. Synd om vittnet dock.
Vi kommer inte att få reda på något ytterligare.
Och bevakningen runt fängelset då? Och kontrollen?
Vi ger upp.
I morgon har vi andra katter att möta.
En anmärkning... -Vad?
Barnen vi glasblåseriet pratar om något underligt.
Något hela tiden återkommande... -Nå?
Dom pratar om något slags monster i glasblåseriet. Ett spöke.
En varelse som istället för ansikte har en spegel.
Ringer det inte några klockor?
Underligt. En legend här i grannskapet. Något att skrämma folk med eller liknande.
Så fort en brott hade begåtts, var det alltid den där varelsen.
Ren vidskepelse.
Var det allt?
Jag trodde...
Kanske har vi varit på fel spår hela tiden.
Kanske har den där varelsen något att göra med morden, med Vidocq.
Är du galen?
Tror du på spöken?
Gå och sov, M. Tauzet.
Skall jag inte följa upp det spåret?
Gå och sov.
Inom ett par timmar är det knappast något spöke som kommer att anfalla.
Marine Laffite?
Är du Marine Laffite?
Vad vill ni? -Jag har inte tid med några hövligheter.
Jag är en journalist. Jag undersöker mordet på Vidocq.
Vidocq blev mördad...
Varför skrattar ni?
För att det var mitt fel.
Hur så? -Begriper ni inte?
Begriper ni inte att det var jag som kastade honom i monstrets armar?
Vilket monster? Berätta.
När så du Vidocq senast? -För två dagar sedan.
I min salong. -Berätta.
Vill ni dö? -Jag vill veta vad som hände.
Först min dos. -Nej.
Vem bestämmer här?
Dom kommer. Dom kommer.
Berätta.
Allt började med Ernest. Och hans mani.
Manin hos någon som älskar sig själv.
Och som inte vill bli gammal.
Så kan man också uttrycka det.
Er man var en pervers snobb. Han handlade med oskulder.
Tyst. Du vet ingenting.
Ernest tog hand om sitt useende som om det vore ett konstverk.
Han såg sig själv som ett konstverk.
Men åldern gjorde sitt.
Han pratade inte om något annat. Han stod inte ut med mig längre.
Endast hans rynkor och hud var viktigt.
Allt det som förstörde honom.
Och varje natt träffade han de två andra.
Belmont och Veraldi?
Jag följde efter honom en natt.
Med detta kommer vår hud att se bättre ut.
Det sa du sist med.
Vad tror du dig vinna med det där?
Tid i tiden?
Något förhäxat pulver...
och du får din ungdom tillbaka?
Jag har ett förslag.
Vad kan du erbjuda oss? -Det ni söker.
Den eviga ungdomen.
Vad?
Livselixiret.
Skitsnack. Ingen är så mäktig.
Ingen. Utom mig.
Vad vill du ha i åtgäld?
Jag söker ett visst material.
Leverera det till mig och ni får elixiret.
Vad för slags material?
Oskulder.
Unga oskulder.
Rena väsen.
Köpte de dem för det? -Vad annars?
Det var inget sexuellt? -Inget sexuellt?
Det stadiet hade de kommit förbi. Det är jag säker på.
Nej, det var för deras skönhets skull. Elegansen.
Ett verk som måste undgå tiden.
Men vem var mannen med masken? -Alkemisten.
Vem? -Alkemisten.
Han vandrar omkring runt fängelseområdet.
Och genom spegeln suger han livet ur sina offer.
Skratta inte. Skratta inte. Han har livselixiret. Det är säkert.
Och för elixiret behöver han oskulder.
Det där giftet har påverkat ditt minne.
Jag vet inte varför jag lyssnar på dig.
För att du är rädd. Som mig. Som Ernest.
Som alla. -Du är förvirrad.
Passa dig. När din spegelbild förvinner, är du förlorad.
Din själ är förlorad. -Du är galen.
Veckorna gick.
Ernest och de två andra levererade oskulder.
De tömde dem.
Jag ville att det skulle sluta.
Ja, det ville jag.
Men opiumet var för starkt. Starkare än allt annat.
Ernest var söndersliten av ångest.
En natt sade han att det får vara nog.
Åtta leveranser men fortfarande inget elixir.
Du har ljugit.
Du har ingen hemlighet, inget elixir. Inget.
Du är... ondskan självt.
Mer. Jag behöver fler.
Nej. Nu är det nog.
Jag behöver fler.
Den natten berättade han allt för mig. Han levererade inga fler flickor.
Var det därför som Alkemisten dödade honom?
Efter Belmont och Veraldi var det hans tur.
Berättade du detta för Vidocq? -Ja.
Vad gjorde han? -Varför kommer han inte?
Vad gjorde Vidocq? Vad gjorde han?
Han tog våra hästar. -Varför?
Han trodde att hästarna visste vägen till laboratoriet.
Visste? Hur så? Svara.
Svara. -Åtta leveranser. Kan ni inte räkna ut det?
Hästarna kände till vägen.
Var är laboratoriet? Var är det?
Gå iväg. Låt mig vara. -Var är det? Svara.
Om jag visste det, skulle jag redan vara död.
Jag är nästan klar.
Religion, rykten, vidskepelse.
En legend.
En av de äldsta legenderna.
Alkemisten skulle vara en mördare och en lärd man.
Alla icke lösta missdåd skulle utförts av honom.
Somliga säger att han inte har något ansikte, andra säger att han han alla ansikten.
Andra säger att hans ansikte är en spegel, som suger åt sig själar.
Den som ser sig själv i masken, förlorar sin själ.
Öppna.
Jag måste få tala med dig, min herre.
Vad gör du här?
Etienne Boisset. Vidocq's biografiker. Jag undersöker hans död.
Det är bra.
Grip den mannen.
Berätta vad du gör här.
Mina mannar berättade om någon som dig. Som sprang omkring på gatorna.
Min herre, titta.
Vad var det jag sa? Vidocq undersökte allt alkemisten.
Förbannat. Han existerar.
Det är ingen legend. -Jag kan förklara.
Det är mycket enkelt. Mycket enkelt.
Vidocq jagade alkemisten...
och alkemisten putte ned honom i brunnen.
Kanske... -Vad annars?
Låt oss gå igenom allt en gång till.
Föreställ dig att alkemisten står bakom blixtarna. Och att alkemisten är Vidocq själv.
Jag begriper inte.
Blixtarna, morden, masken.
Var det inte någon annan som gjorde det tidigare?
Och det förklarar även de här intrumenten...
och masken här, eller hur?
Och Vidocq föll ned i brunnen själv? -Lyssna.
Eller så iscensatte han sin egna död.
Allt vi hittade var en hög med aska.
Är inte det ett vackert slut för en manipulerande skurk?
Ursäkta mig, min herre, men det låter...
för komplicerat. -Lyssna.
Lyssna.
Vidocq och alkemisten är två olika personer. Jag har bevis.
Det verkar som om han är säker på sin sak.
Vad då för bevis?
Släpp mig.
Vidocq slogs med alkemisten när Laffite dog.
Jag har ett vittne på det.
Och alla dessa instrumenten? -Vidocq var en vetenskapsman.
Han arbetade på en pappersformel.
Och det här? Är det bara dekorationer?
Vem säger att alkemisten bara är en person?
Du är galen.
Bakom masken kan det dölja sig två personer.
Vidocq och det andra monstret.
Nimier till exempel.
Du är galen.
Nej, låt mig vara. Det är okej.
Tog du...? -Bevismaterial.
Lugn nu, okej?
Lugna ned dig.
Vad skall det här betyda?
Var kommer du ifrån?
Han bär på en spegel, eller hur?
På hans ansiktes plats har han en spegel.
Hur rymde du? Hur?
Vad gjorde han med dig?
Vad gjorde han med flickorna? Vad gjorde han?
Var är hans labb?
Var ligger labbet?
Vilket äckel.
Svin.
Jag känner till monstrets hemlighet. Spegeln lever.
Masken är någon slags energireceptor...
en slags pump.
Alkemisten stjäl själarna...
i det ögonblick han dödar sina offer.
Han sluter upp dem via sin mask...
och matar sig själv med dem för att inte bli gammal.
Alkemisten använder oskuldblodet...
till glaset i spegeln.
Det är renheten i det blodet...
som ger honom liv.
Om jag har rätt, vet jag var han finns.
Mördaren tillverkar inte masken själv, bara materialet.
Han har en medhjälpare. En glasblåsare. Jag vet vart han finns.
Ibland blåseriets arsenal.
Nå, din jävel? Fungerar det?
Var fick du tag i det där? Snokar du alltid omkring?
Jag letar åtminstone.
Och jag då? Trodde du att jag bara satt kvar på kontoret?
Jag började om helt från början.
Lugna ned dig. Jag började om helt och hållet.
Vad ändrar det på? Vad vet du som inte jag vet?
Jag vet varför Vidocq var i glasblåseriet.
Jag vet vem det var han jagade. Och var hans mål var.
Menar du alkemisten?
Du ligger efter. Nu måste du hitta hans medarbetare.
Menar du glasblåsaren?
Ja. Han har sett alltihop.
Han var där när Vidocq dog. -Vad?
Ikväll pratade jag med glasblåsarna.
Jag visste att de gömde någon. Och de förstod att de måste prata.
I utbyte mot mitt beskydd.
Kommer han att berätta? -Han har inget val.
Det är antingen mig eller alkemisten.
Skall du dit nu? -Du har förstått allt.
Ta med mig. -Vill du med?
Ta mig med dig. Jag vill också sätta dit alkemisten.
Jag vill också hämnas Vidocq.
Vi går. -Vart hän?
Dit ingen ännu letat. I glasblåseriet.
Med Froissard blir det två.
Den där tönten är alltid för snabb för oss.
Och alkemisten, som mördar alla vittnen, följer efter honom.
Det är snart hans tur. Och då är vi kvitt honom.
Nej, min herre. -Jag vet vart han finns.
Med Nimier.
De har hittat glasblåsaren.
Det är tid för sanningen.
Sätt på dig denna. För gaserna.
Vi använder giftiga material här.
Berätta allt du såg.
Var inte rädd. Dom är här för att beskyda dig.
Han sade att han letade efter djävulen.
Men han var själv djävulen.
Han vill ha en ny mask. Han tog hit materialet.
När kommer han tillbaka?
När?
Han är här. -Vad?
I kylkammaren.
Masken är klar. Han måste vara där. Jag går inte in där om han...
Vänta!
Om jag måste dö, vill jag se ditt ansikte.
Vidocq dog frivilligt? Omöjligt.
Jag svär på att det var vad jag såg.
När han såg ansiktet, slängde han sig ned i brunnen.
Såg du hans ansikte?
Nej, jag såg bara ryggen.
Förbannat, allt helt i onödan. Det här var mitt sista hopp.
Min herre poliskonstapeln.
Du har inte förlorat något. Inget vet något. Ingen såg något.
Ingen kommer någonsin att veta vem alkemisten är.
Är det så?
Jag vill se ditt ansikte.
Det var inte på grund av ditt ansikte som jag släppte taget.
Det var grund av vad jag såg i masken.
När de drog upp mig, trodde de flesta att jag var död.
Död i allas ögon.
De gömde mig och tog hand om mig.
Jag lät Nimier komma.
Jag förstod att det var du som gick bakom mitt lik.
Vilken förklädnad är bättre än Etienne?
Förbannade mask.
Nimier.
Lämna honom åt mig. Han är fast.
Svin.
Jag vill se liket. Låt mig se det.
Jag ville träffa dig.
Jag ville vara säker på att det var verkligt.
Förbannat. Jag skulle hellre velat slippa detta.
Och nu?
Det är färdigt nu. Folket marscherar mot Louvre...
Och Karel X regerar.
Kommer det att förändra något?
För dem, vet jag inte. För mig är allt arrangerat.
Hur då? -I bästa fall, fängelse.
I värsta fall, guillotinen. Eller tvärtom.
Kommer du att lämna Frankrike?
Nej, jag komemr att ta mitt ansvar.
Efter allt vi gått igenom...
Hur fan kunde det här hända?
För vår vän Jean-François Mallet